Моніторинг вмісту небезпечних хлоритів у питній воді та ефективність їх видалення з використанням діоксиду хлору у традиційній технології водопідготовки (Довкілля та здоров'я, 2025)
Мета дослідження. Дослідити особливості та рівні утворення небезпечних хлоритів з застосуванням діоксиду хлору у модернізованій традиційній технології підготовки питної води із поверхневого джерела та оцінити її здатність мінімізувати хлорити до безпечних рівнів.Матеріали та методи дослідження. Виконано аналіз трирічних (2021-2023) досліджень використання діоксиду хлору у модернізованій традиційній двоступеневій технології підготовки питної води із поверхневого джерела (р. Дніпро). Дослідження включали оцінку питної води за санітарно-хімічними та мікробіологічними показниками на відповідність ДСанПіН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», та на вміст у ній діоксиду хлору та його побічних продуктів – хлоритів.Визначення вмісту у воді діоксиду хлору та хлоритів проводилось лабораторією Дніпровського водопроводу з використанням методу іонної хроматографії, а також нами (окремі проби) з використанням титриметричного методу за Ю.Ю. Лур’є.Результати. Показано, що традиційна двоступенева технологія підготовки питної води із поверхневого джерела, в якій хлор замінено на діоксид хлору, забезпечуючи у процесі очистки вихідної води епідемічну безпеку та хімічну нешкідливість питної води, супроводжується утворенням у ній небезпечних побічних продуктів, зокрема токсичних хлоритів.Рівні діоксиду хлору у воді підпорядковуються дозо-часовій (сезонній) залежності та притаманному для кожної пори року складу вихідної води за органічними речовинами та її температурному режиму. Вони є найменшими у холодну пору року і найбільшими – у теплу.За цих доз діоксиду хлору розрахункові концентрації хлоритів у воді з урахуванням 50-70% їх утворення із кожного 1,0 мг діоксиду хлору були взимку 0,87-1,21 мг/дм3, навесні – 0,89-1,24 мг/дм3, влітку – 1,23-1,72 мг/дм3, восени – 1,35-1,89 мг/дм3, що у 5-10 разів більше за національний норматив (0,2 мг/дм3), і мають бути мінімізованими до безпечних рівнів технологією водопідготовки.Встановлено, що з застосуванням водоочисної технології, яка включає коагуляцію (сульфат алюмінію та хлорне залізо), відстоювання та фільтрування, видалення з води діоксиду хлору за усі сезони спостереження відбувається не менше ніж на 90%, що забезпечувало їх вміст у питній воді на рівні прийнятого у нас нормативу (≤ 0,1 мг/дм3).На цьому фоні ефективність видалення із води хлоритів за середньорічними даними не забезпечувала вміст хлоритів у питній воді, зокрема у теплий період року, на рівні національного нормативу (0,2 мг/дм3), але жодного разу не виходили за межі нормативу (0,7 мг/дм3), рекомендованого ВООЗ.Висновки. Дослідженнями на водоочисних спорудах Дніпровського водопроводу Києва показано, що використання діоксиду хлору супроводжується утворенням у природній воді небезпечних хлоритів.Показано, що з застосуванням технології водопідготовки, що включає коагуляцію (сульфат алюмінію та хлорне залізо), відстоювання та фільтрування, рівні діоксиду хлору та хлоритів знижуються, хоча у теплий період року хлорити можуть перевищувати національний норматив у питній воді у 2-3 рази.Науково обґрунтовано доцільність рекомендувати МОЗ України змінити норматив хлоритів у питній воді з 0,2 мг/дм3 на 0,7 мг/дм3, який застосовується нині в європейських країнах.
Keywords: поверхневе джерело; технологія водопідготовки; водоочисні споруди; питна вода; діоксид хлору; хлорити; гігієнічна оцінка