(untitled) (Довкілля та здоров’я, 2018)
Стан проблеми. Розглянуто особливості забруднення атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони і сельбищної зони викидами від сучасних потужних свинокомплексів на прикладі свинокомплексу з річною потужністю 30 тис.голів. Мета роботи: оцінити забруднення атмосферного повітря викидами від тваринницьких господарств на прикладі господарств за змістом свиней (свинокомплексів) потужністю 30 тис. голів на рік. Матеріали і методи: були використані бібліографічний і бібліосемантичний пошук; проведено натурні інструментальні вимірювання концентрації забруднюючих речовин у викидах від стаціонарних джерел забруднення свинокомплексів і в атмосферному повітрі населених місць. Результати. Встановлено, що максимальні концентрації забруднюючих речовин, що входять до складу емісій свинокомплексу (сірководень, аміак, тверді суспендовані частинки (ТСЧ)), не перевищують гранично допустимий викид. Середні концентрації забруднюючих речовин в атмосферному повітрі по частках максимально разової гранично допустимої концентрації (ГДКмр) мають перевищення тільки по сірководню (на відстані до 200 м – 2,5 ГДКмр, на відстані 500 м – 2,4 ГДКмр, в 1000 м – 5 ГДКмр ), по іншим речовинам (аміак, ТСЧ) перевищень не було виявлено. Висновки. Отримані результати свідчать про відсутність забруднень атмосферного повітря викидами аміаку і ТСЧ від свинокомплексів і про забруднення його сірководнем в концентраціях, що перевищують ГДКмр, в залежності від відстані (200, 500 і 1000 м). Крім того, отримані результати дають можливість скоротити нормативні розміри санітарно-захисних зон тваринницьких комплексів за умови застосування сучасних виробничих технологій утримання та відгодовування свиней, організації виробничих систем вентиляції і технологічного процесу утримання худоби, що дозволяють знизити емісію сірководню до рівня нормативної ГДКмр.