(untitled) (Довкілля та здоров’я, 2023)
Метою роботи було вивчення особливостей утворення та видалення токсичних хлоритів на очисних спорудах Дніпровського водопроводу міста Київ, де у технології водопідготовки використовується діоксид хлору, та впливу на ці процеси пріоритетних природних і технологічних чинників. Матеріали та методи. Дослідження були проведені у 2021-2022 роках на Дніпровській водопровідній станції Києва, де у технології водопідготовки замість хлору використовується діоксид хлору. Нами виконано аналіз даних досліджень води на вміст діоксиду та хлоритів, що проводяться на очисних спорудах лабораторією Дніпровського водопроводу, з метою встановлення особливостей утворення та ефективності видалення хлоритів у технології водопідготовки. Також проведено вибіркові власні дослідження діоксиду хлору та хлоритів у воді водопроводу титриметричним та фотометричним методами, результати яких збігаються з даними, отриманими на водопроводі з використанням методу іонної хроматографії. Основні результати. Дано позитивну гігієнічну оцінку сучасній новій технології підготовки питної води з поверхневих джерел з використанням діоксиду хлору замість хлор-газу. Показано, що за високих очищувальних та знезаражувальних ефектів обробки води діоксидом хлору у ній постійно утворюються його побічні продукти, зокрема токсичні хлорити, рівні яких залежать від використовуваних доз діоксиду хлору, що змінюються за сезонами року. Загалом первинна доза діоксиду хлору та хлоритів у воді після резервуару чистої води (РЧВ), що надходить до водопровідних мереж, знижується за діоксидом хлору на 89,3-92,0%, а за хлоритами – на 76,2-85,6%. При цьому концентрація діоксиду хлору у знезараженій питній воді завжди визначаються у межах норми – не менше 0,1 мг/дм3, а хлоритів – найчастіше перевищує національний гігієнічний норматив (0,2 мг/дм3), але не виходить за межі рекомендованого ВООЗ нормативу (0,7 мг/дм3). Найбільші концентрації хлоритів утворюються у воді влітку (у середньому 0,35 мг/дм3) відповідно до підвищених у цей період доз діоксиду хлору (у середньому 2,51 мг/дм3), а найменші – взимку (в середньому 0,17 мг/дм3). Висновки. Виконані на Дніпровському водопроводі дослідження, де у традиційну технологію водопідготовки впроваджено діоксид хлору, дозволили встановити наступне. Процес обробки природної води діоксидом хлору супроводжується утворенням у воді його побічних продуктів, переважно токсичних хлоритів, рівні яких залежать від застосовуваних доз діоксиду хлору і є найменшими взимку, найбільшими – влітку. Після коагуляційної обробки вихідної води сульфатом алюмінію та хлоридом заліза (співвідношення 10:4-5), відстоювання та фільтрування рівні хлоритів у питній воді (РЧВ) інтенсивно знижуються, але не завжди досягають нормативних значень. У літній період максимальні рівні хлоритів у питній воді із РЧВ можуть бути вищими за національний гігієнічний норматив (0,2 мг/дм3) і коливатись у межах до 0,7 мг/дм3, що відповідає рекомендованому ВООЗ нормативу для цієї речовини у питній воді. Піднімається питання про перегляд національного нормативу хлоритів у питній воді з 0,2 мг/дм3 на 0,7 мг/дм3 після відповідного наукового обґрунтування.