(untitled) (Довкілля та здоров’я, 2023)
Метою роботи було вивчення особливостей утворення та видалення токсичних хлоритів на очисних спорудах Дніпровського водопроводу м. Києва, де в технології водопідготовки використовується діоксид хлору, та впливу на ці процеси пріоритетних природних та технологічних чинників. Матеріали та методи. Дослідження були проведені у 2021-2022 рр. на Дніпровській водопровідній станції м. Києва, де в технології водопідготовки замість хлору використовується діоксид хлору. Нами виконано аналіз даних досліджень води на вміст діоксиду та хлоритів, що проводяться на очисних спорудах лабораторією Дніпровського водопроводу, з метою встановлення особливостей утворення та ефективності видалення хлоритів при використанні застосовуваної технології водопідготовки. Також проведено вибіркові власні дослідження діоксиду хлору та хлоритів у воді водопроводу титриметричним та фотометричним методами результати яких збігаються з даними, отриманими на водопроводі з використанням методу іонної хроматографії. Основні результати. Дано позитивну гігієнічну оцінку сучасній новій технології підготовки питної води з поверхневих джерел з використанням діоксиду хлору замість хлор-газу. Показано, що при високих очищувальних та знезаражуючих ефектах обробки води діоксидом хлору в ній постійно утворюються його побічні продукти, зокрема токсичні хлорити, рівні яких знаходяться в прямій залежності від використовуваних доз діоксиду хлору, що змінюються за сезонами року. В цілому первинна доза діоксиду хлору та хлоритів у воді після РЧВ, що надходить до водопровідних мереж знижується за діоксидом хлору на 89,3-92,0 %, а за хлоритами – на 76,2-85,6 %. При цьому концентрація діоксиду хлору у знезараженій питній воді завжди знаходиться в межах норми – не менше 0,1 мг/дм3, а хлоритів – найчастіше перевищує національний гігієнічний норматив (0,2 мг/дм3), але не виходить за межі рекомендованого ВООЗ нормативу (0,7 мг/дм3). Найбільші концентрації хлоритів утворюються у воді влітку (в середньому 0,35 мг/дм3) відповідно до підвищених в цей період доз діоксиду хлору (в середньому 2,51 мг/дм3), а найменші – взимку (в середньому 0,17 мг/дм3). Висновки. В результаті дослідження встановлено, що процес обробки природної води діоксидом хлору супроводжується утворенням у воді його побічних продуктів, переважно токсичних хлоритів, рівні яких залежать від застосовуваних доз діоксиду хлору і є найменшими зимою та найбільшими влітку. Після коагуляційної обробки вихідної води сульфатом алюмінію та хлоридом заліза (співвідношення 10 : 4-5), відстоювання та фільтрування рівні хлоритів у питній воді (РЧВ) інтенсивно знижується, але не завжди досягають нормативних значень. У літній період максимальні рівні хлоритів у питній воді з РЧВ можуть бути вищими за національний гігієнічний норматив (0,2 мг/дм3) і коливатись у межах до 0,7 мг/дм3, що відповідає рекомендованому ВООЗ нормативу для цієї речовини у питній воді. Піднімається питання про перегляд національного нормативу хлоритів у питній воді з 0,2 мг/дм3 на 0,7 мг/дм3 після відповідного наукового обґрунтування.